Lance Armstrong udfordrer Marco Pantani, som han er på vej op mod bjerget.
Piraten rører på sig nu. Hvad vil han gøre ved dette?
Dette er et angreb af Marco Pantani.
Marco Pantani sætter sig foran i gruppen.
Han er inde og ude af sadlen. Han sprinter næsten op ad bakken her...
I dag har Marco Pantani vist os, at han er en ægte vinder.
Se, cykling handler i høj grad om at bestige bjerge.
Og han har personificeret dette på sin flydende, engleagtige måde,
det var ubesværet for ham.
Armstrong er nu faktisk i problemer,
vil jeg sige, overfor Marco Pantani.
Men se lige, det er Jan Ullrich også,
han kigger ned efter gear, kigger ned efter hjælp.
Inspireret af "Marco Pantanis Død: En Biografi" af Matt Rendell
Efter 33 år vinder Marco Pantani Tour de France igen.
Pantani har vundet Giroen og Touren i 1998, og han var en dynamisk rytter.
Han var én type rytter, der er så stærk, at han kunne kompensere
GREG LE MOND TOUR DE FRANCE-VINDER
for hans tabte klatringer i tidskørslerne.
Han har lært at lide igen. Se lige Marco Pantanis ansigt.
Jeg kørte mod ham, og jeg kan huske at have dyb respekt for manden.
Og han var folkets mester, han kørte forbi
med 50, 60 mennesker efter sig, som en gud, som folk tilbedte.
Marco!
Se lige publikum nu. De elsker ham så højt.
SIR BRADLEY WIGGINS TOUR DE FRANCE-VINDER
Jeg følte mig næsten uværdig i hans selskab.
Jeg begyndte for sjov,
for fornøjelsen ved at konkurrere mod andre på min alder...
Efter et stykke tid blev det en profession.
Jeg har lidt...
stress og ydmygelse.
Marco Pantani vil ikke klatre
de højeste bjerge i Giro d'Italia...
Desperation og vrede over en beslutning, som mange mener er uretfærdig.
Derfor får en cykel i dag mig ikke blot til at tænkte på
muligheden for at nå et mål.
Jeg forbinder det også
med meget negative aspekter,
som har nået mig og befolkningen omkring mig.
Pantani er vendt tilbage til Tour de France.
Nu vinder han igen.
Pantani! Pantani! Pantani!
Tour de France er det smukkeste løb i verden.
Der er noget magisk ved Touren.
Det er som i Troldmanden fra Oz, når man træder ind i et eventyr,
hvor alting er overdrevet, blomsterne, farverne.
Tre uger, tusindvis af kilometer og den gule trøje i slutningen.
Det er den eneste sportsbegivenhed i verden,
som er så lang, at du har brug for en klipning halvvejs igennem.
Cykling er den hårdeste sport, der er, der er intet alternativ,
ingen sport når i nærheden af den. Det er fem, seks timers træthed.
Det er nødvendigt at holde på så meget energi som muligt
til det afgørende øjeblik, hvor du angriber.
Det er derfor, man ser hold arbejde samme,
for alle eskorterer toprytterne,
leverer ham til foden af bjerget.
Okay, gå i kamp, gå i kamp.
Der er ingen tvivl om, at bjergene giver etapeløbene deres drama.
I bjergene har man den meget åbenlyse
visuelle modsætning mellem menneske og natur.
Den skære unaturlighed ved at køre på cykel op ad bakke.
Det er Sisyfosk.
Du har lyst til at stoppe hele tiden.
Det kan du ikke. Du skal forsætte.
Så det er der, hvor det ægte, rå talent kommer frem
og adskiller sig fra de øvrige ryttere.
Bjergene gav løbet sin aroma.
For man kunne se, at mændene led.
I de tidligere 1990'ere
blev cykling mindre mystisk.
Beregninger begyndte at tage inspirationens plads i cykelsporten.
Man begyndte at kunne se aerodynamiske hjelme, heldragter.
Vind-testede positioner...
Det var videnskabeligt.
Miguel Indurain havde to år i træk
vundet de store løb,
Giro d'Italia og Tour de France.
En kollosal mand,
prototypen for en verdensførende cykelrytter.
Han var formidabel på enhver etape,
en fyr, som kan køre højt tempo hele dagen
som en utrættelig måde at male modstanderne til mel.
Utroligt hurtig på tidskørslerne,
og han kunne sidde med i bjergene.
Indurian blev betragtet som værende fuldkommen uovervindelig.
Giro d'Italia, næsten ligeså hårdt som Tour de France.
Indurain gik efter sin tredje Giro/Tour-dobbeltsejr i træk,
det var uhørt.
I løbet af Giroen i '94 var de tætteste Indurian, Bugno, De Las Cuevas.
På dagens anden stigning, det frygtelige Mortirolo,
opstod den første duel mellem Indurain og Berzin,
mens Bugno og De Las Cuevas blev efterladt.
"Hvor mødte jeg Pantani?" Jeg fandt ham, da jeg var begyndt min klatring.
På tredje uge, da vi nåede til de rigtige bjerge.
Eugeni Berzini holder ud! Marco Pantanis angreb er glubske.
Han satte alt på spil men viste os, at han havde et ekstra gear i bjergene.
Berzin kan ikke følge med Pantani.
Marco Pantani og Miguel Indurain forsøger at komme nærmere Evgeni Berzin.
Indurain var nok i nærheden af 80 kilo og 188 cm høj.
Pantani var 172 cm og vejede 50 kg.
Det er en sværvægter og en fluevægt.
Det er en af de gode ting ved cykelsport,
at man kan have en sværvægter og en fluevægt i ringen på samme tid.
Marco Pantani har besluttet at angribe Miguel Indurain.
På vej op ad Santa Christina har Marco Pantani angrebet Miguel Indurain.
Indurain var videnskabelig.
Pantani kørte på rent instinkt.
Farten på den her atlet, som virkelig kaster sig hovedkulds ud i det.
Hans nedkørsler var formidable.
Se det lige! Pantani har endda sat sig ned bag sin sadel!
Han satte bare bagdelen ned bag sadlen
for at blive så aerodynamisk som muligt.
Vi snakker 80, 90, 100 kilometer i timen.
Han skal være forsigtig, for det er ekstremt farligt.
Der har vi Marco Pantani, og bag ham er Miguel Indurain.
Pludselig var det Pantani, en mand, der lignede en på 40,
for han var skaldet og en smule spinkel,
men han var faktisk kun 24.
Marco Pantanis præstation er spektakulær, virkelig spektakulær.
Fjernsyn blev tændt over hele Italien, Frankrig, Spanien.
Han lod til at fange fantasien
på en måde, som ingen anden cykelrytter havde gjort det før.
Læg mærke til Marco Pantani, han er værd at holde øje med.
Han slog Indurain ned på tredjepladsen.
En stjerne var øjeblikkelig født.
Det er lykkedes mig at slå hul. En cykelrytter som Indurain...
Hvis det lykkes mig at overhale ham, så...
vil det være en fantastisk tilfredsstillelse for mig.
Det havde taget Indurain årevis at bane sig vej til podiepladserne.
Pantani gjorde det næsten øjeblikkeligt.
Jeg lovede mig selv, at jeg ville komme tilbage i år
og gøre det godt, men jeg havde slet ikke forestillet mig at gøre så meget.
Han genskabte en slags magi, som sporten havde glemt.
Det var som at gå halvtreds år tilbage.
Club Fausto Coppi blev grundlagt i 1967.
Det er en sportsklub for børn under 14 år.
Jeg har kendt Marco siden for evigt,
for han blev født i den bygning, jeg boede i.
Han var venner med drengene, som var interesserede i cykelløb,
så en dag bad jeg ham komme med os.
Han lånte sin mors cykel.
En damecykel, han kunne knap nå pedalerne.
Men han var i stand til at holde trit med de andre,
som havde racercykler, og det elskede han...
Omtrent tre kilometer fremme var der en vejbro.
Han begyndte den lille stigning
og gik virkelig til den. Han stod op.
Han overhalede alle.
Så hans bedstefar, min mand og Marco tog ud
og købte ham en cykel. Den, som de havde råd til.
Men som Marco nåede butikken, forelskede han sig i en anden. En rød én.
Men den var temmelig dyr.
Så bedstefar tog også tegnedrengen frem
for at spæde lidt til købet af cyklen,
som Marco virkelig elskede.
Da de købte ham hans første cykel,
var hans øjne fulde af glæde.
Fordi han begyndte at...
Han begyndte at forstå, at det måske var hans sport.
Han elskede at adskille og sætte sammen igen...
Fordi han troede, at jo lettere den var, jo hurtigere ville den være.
Så han ledte efter alle detaljerne, som kunne gøre cyklen lettere.
Jeg blev vred, hver gang Marco vaskede sin cykel i vores badekar.
Nogle gange stod jeg op om natten,
og jeg hørte lyde, og så ville jeg finde ham i stuen,
hvor han arbejdede på hælen af sin sko.
en centimeter frem, en centimeter tilbage...
For ham betød cyklen alt.
Der var en del unger, og fire-fem af dem var gode.
Virkelig gode.
Da vi kørte på tværs af Italien,
når Fausto Coppi-holdet ankom, så var det dem, man skulle slå.
Pantani sprintede i begyndelsen af stigningen, jeg fulgte ham...
Tredje, Marco Pantani fra Rinascite Team...
Nu, forrest i gruppen, er Andreani, Settembrini og Pantani.
Jeg var sportsdirektør for de professionelle,
og en dag dukkede hans sportsdirektør op.
En knægt herfra, fra Cesenatico, sagde til mig, Vittoria,
vi har én, som du skal kigge på.
Jeg sagde til ham, jeg ikke kunne, jeg havde ikke tid,
jeg havde de professionelle.
Nå, en søndag tog jeg ud for at se nærmere på knægtene.
Jeg bemærkede øjeblikkeligt, at Marco...
Han havde gaver fra Moder Natur, som de andre ikke havde.
Han fulgte med på fladt terræn, men han var ikke hurtig.
SIDSTE KILOMETER
Han begyndte den sidste kilometer blandt 50, 60 andre drenge...
Han var den sidste, eller næstsidste,
men på 200 meter op ad bakke overhalede han alle.
Pantani, Pantani, her er et navn. Jeg kender ham ikke,
men ved målstregen ser jeg altid Pantani
kæmpe om topplaceringerne.
Stigningerne er dit levebrød.
Ja, lad os sige, at når jeg cykler opad, så har jeg det fint.
Hvad tog du fra Savini?
Jeg er ikke sikker, jeg tror... Jeg gør stigningen til min egen.
Han var god på stigningerne, han er god, og jeg er også god på stigningerne.
Lad os håbe på det bedste.
Som de mødte en vejbro,
sad han bagerst blandt sit hold. Jeg spurgte ham, "Hvorfor er du sidst?"
Og han sagde,
"Du har ingen anelse om, hvor fantastisk det er at se
mine holdkammerater pruste og lide på den stigning.
Det er min tilfredsstillelse."
Lige siden har Marco Pantani givet alle baghjul på stigningerne.
Pantani vandt det lille Giro dell'Emilia som en ægte mester.
Der er kun én ting, der driver én mod
at blive professionel, og det er passion.
Man er nødt til at elske det.
Jeg ville kalde det en afhængighed.
Pantani viser verden, at han er en mægtig bjergrytter.
22 år gammel, fra Cesenatico, dette er hans fjerde år blandt amatører.
Der er noget ved cykling, det er en sport for enspændere.
Man bruger lang, lang tid, før sæsonen, på bare at køre,
og udmagre sig selv, så man når den form, som det kræver at være konkurrencedygtig.
Noget ændrer sig, når man bliver professionel.
Pludselig er der ægte pres på én,
man gør det ikke længere blot for passionen,
man bliver betalt, og de forventer, at man præsterer.
D. 5. august bliver Pantani professionel på Carrera-holdet.
Jeg skrev under med Carrera-holdet i sidste uge.
Og vi sad overfor hinanden.
Vi har forhandlet i omtrent et år.
Jeg kan huske, da Marco blev professionel,
og han kom til min kiosk og sagde, "Jeg stopper med at køre."
Og jeg sagde, "Hvad siger du?"
Og han sagde, "Der er for meget mafia."
I to år har Pantani været professionel med os.
Men allerede da han kørte for Giacobazzi
som amatør, holdt vi øje med ham,
og han var henrykt over at begynde dette forhold med os.
Så jeg ringede til hans sportsdirektør,
og han kom til Cesenatico i 15 dage.
Pantani var allerede stærk som amatør,
for han demonstrerede en stærk karakter.
Han demonstrerede, at han troede på sin egen styrke.
Og så ændrer Marco mening og begynder at køre igen.
Jeg er glad for at have skrevet under med dem, fordi...
på internationalt plan, er det er sportshold,
som virkelig gør det muligt
for sine ryttere at bryde igennem og at lære professionen.
Det, der er, ved etapeløb er, at det ikke bare er ét løb,
det er en masse forskellige løb.
For at vinde den gule trøje for den samlede sejr,
det er det bedste.
Men etapesejre er virkelig vigtige.
Alpe d'Huez er en enkelt stigning,
13,8 kilometer, med 21 hårnålesving.
Lad os håbe, at omstændighederne tillader mig at gøre det,
som jeg planlægger at gøre.
Det er stejlt, i gennemsnit er det en otte procent stigning.
Jeg begynder med idéen om at være en hovedperson med store mål.
Det er meget ligesom en tyrefægtearena.
Jeg håber at være med i Touren blandt cykelsportens elite.
Nu er vi på den store stigning på Alpe d'Huez og se engang.
Denne mand, Marco Pantani, har forladt feltet
og er på jagt efter førergruppen.
Han var en atypisk bjergrytter.
Han spurtede, og så spurtede han igen.
Han var ikke bange for at angribe 100 kilometer fra målstregen.
Pantani stikker af igen.
Jeg har ikke set så mange italienere.
De går fuldkommen amok, når de hører, at Marco Pantani
fører etapen.
Og nu kører, flyver, Marco Pantani mod målstregen.
Marcos fysik var utrolig, det var som et perfekt klokkeværk.
Hans pulstal var exceptionelle.
Han lå mellem 32 og 36 højest, i minuttet.
Vandene skilles for Marco Pantani.
Sikke et vidunderligt øjeblik for ham.
Pantani! Pantani! Pantani!
På stigningerne er de fysiske krav enorme.
Det er den samme konkurrence- prægede udfordring,
som børn laver i svømmebassiner, når de holder vejret.
Hvem giver først op?
Hvem vil kvæle sig selv længst,
indtil de er lige ved at besvime?
Og sådan er det at køre i bjergene.
Og det var det, Pantani var bedre til end nogen anden.
Synk ned i mørket, blive ved at køre, og så komme ud i live.
En skøn bjergrytter, som angreb nederst på stigningerne
ved hjælp af så ren fart, som kun de virkelig talentfulde bjergryttere har.
Marco Pantani kan løfte armene. Han vinder!
At være etapevinder i Tour de France er noget meget særligt.
Man har etableret sig.
Cykling er en meget farlig sport,
et øjebliks mangel på koncentration kan få ram på dig,
og måske tyve eller tredive andre ryttere.
Det er slemt nok på flad vej,
men hvis det er ned ad bakke i høj fart, så er det seriøst farligt.
Styrtet på nedkørslen i Pyrenæerne involverede 6 ryttere.
Én af disse ryttere, Dante Vezze, røg 9 meter ned i en kløft.
Fabio Casartelli var ikke så heldig.
Jeg var virkelig bekymret for Marco...
specielt på cyklen, for man er omringet af farer på vejen.
Han kørte ind i en vandflaske, som må være kastet bort af en anden rytter.
Marco Pantani, den store bjergrytter, i kollision med Alberto Elli.
I løbet af sin træning havde han mange ulykker. Mange.
Milan-Turin-løbet i 1995.
Ikke en af de vigtigste datoer i cykelsporten.
Det var ikke så vigtigt for Marco, hvordan han klarede sig.
Han nåede den sidste stigning på Superga.
Han stryger opad.
Og på vejen ned er det klassisk,
Pantani-nedkørslen, utrolig fart.
Politiets kommunikationer har slået fejl.
Forsigtig? Forsigtig? Hallo, hallo?
Og pludselig er der en bil på vej mod dem.
Da gik det hele galt.
Advarsel, der er sket en ulykke på vejen.
Ryttere på jorden. Vær venligst forsigtig.
Politiet havde ikke afspærret vejene ordentligt.
Der er sket en ulykke på vejen.
Jeg gentager, ulykke på vejen,
med seriøst tilskadekomne. Ryttere på jorden.
Det var en skrækkelig, skrækkelig kollision
og muligvis enden på Pantanis karriere.
Jeg besøgte ham næste dag.
Jeg vil mene, der ikke var ét eneste sted,
større end en fingernegl, på hans krop, som ikke var sort eller blåt.
Han var kommet slemt til skade.
Jeg havde aldrig set Marco sådan.
Jeg mener, jeg så ham som baby,
hvordan kan jeg sige...
Han var ikke Marco... Han var ikke min Marco.
Generelt, så er hans tilstand ikke særlig god,
for han har lidt et kollosalt
traume for blot tre dage siden.
De havde allerede skåret ham op og indopereret denne jernstang.
Hans ben taget i betragtning, eftersom det ikke var et sammensat brud,
ville det være dumt at forudse en komplet heling.
Lad os alle håbe, han får det bedre.
Han har et brækket ben, som vil være kortere end det andet, resten af hans liv.
Lægerne er usikre om, hvorvidt han vil komme til at gå igen.
Jeg så Marco i '96.
Han kom op til os og gik stadig med krykker.
Han kom til os, fordi vores sportsdirektør,
Luciano Pezzi, ville have ham på holdet, for enhver pris.
Jeg sagde, "Med krykkerne?"
Han fortalte mig,
"Bare rolig. Jeg bliver stærkere, end jeg var før."
Måske lige efter ulykken.
Én, to dage senere, for smerten var stærkere end viljen.
Jeg var stadig lidt vrangvillig overfor cyklen.
Alle har deres uheld.
Det vigtigste er at ville noget og at kæmpe for det.
Jeg vil mene, at det vigtigste er dit hoved, ikke dine ben.
Det ligner et gigantisk kondom.
De sagde, at det var umuligt at komme sig.
Ét helt år, svømmepøl, massage,
altid storslåede aktiviteter.
Jeg siger dig, han hoppede endda på cyklen med det ben
bare for at se, om han stadig kunne.
Dette er konsekvenserne af uheldet, som næsten endte Marco Pantanis karriere.
Han har ikke kunnet cykle i halvandet år.
Han måtte gennemgå adskillige operationer, og lægerne var
ikke sikre på, om han nogensinde kunne køre på topplan igen.
-Skal vi prøve? -Hvad?
Lad os prøve. Lad os se, om du kan huske, hvordan man gør. Kom så.
Er du forsikret?
Det lader til, at jeg kan klare at køre på cykel.
Det er som at vende hjem efter at have været udenlands så længe.
Jeg kan huske som barn, da jeg var 12 eller 11,
at hoppe på min cykel og køre rundt her alene.
Jeg ville ikke have nogen med, og jeg sagde,
"Jeg tager ud og træner," og så cyklede jeg 40 km væk.
Det var fantastisk for mig.
Han vender tilbage fra skaden, og han er ikke længere Marco,
han er "Il Pirata." Piraten.
KOM TILBAGE I PEDALERNE, PIRAT
De kalder ham "Il Pirata." Et sært navn for en cykelrytter,
og endnu mere sært for en bjergrytter.
Og pludselig er der en hel pantomime-dimension
til den her figur, som allerede har fanget offentlighedens fantasi.
Han har altid været en pirat, selv uden os,
der kaldte ham "Pirata." Han har altid set sig selv som pirat.
Det var hans mærkat, og han elskede det.
Der er tvivl. Overalt omkring mig. Jeg kan mærke det.
Den her uvished...
Vil Pantani være, som han var før?
Genvandt Pantani sin styrke?
Vil hans ben være, som de var før?
Og Marco Pantani er der.
Ser vi denne mands tilbagevenden? Det håber jeg virkelig.
Nu har Pantani sat dem alle på Alpe d'Huez,
og han kører væk fra dem nu.
Denne fantastiske lille klatrer,
som næsten mistede sit liv i en alvorlig ulykke i et løb
for næsten to år siden.
De sagde, at han aldrig ville kunne gå eller cykle igen.
Nu er han tilbage, to år senere, på Alpe d'Huez,
og han splitter feltet ad.
Pantani er på vej!
Han overhaler, fordi han vil!
Han vil minde alle om, at han er tilbage i Tour de France.
Han er kommet tilbage for at vinde etapen på Alpe d'Huez på rekordtid,
det er overmenneskeligt.
Han så ud som om, han aldrig havde været væk.
For to år siden vandt han, så blev han skadet.
Nu vinder han igen.
Jeg har haft æren af at se ham på Alpe d'Huez.
Jeg så ham der, og han råbte, "Jeg er tilbage som Marco."
Derefter vandt han to andre etaper og endte på tredjepladsen i Tour de France.
Her er de tre cyklister på podiet...
Marco gav mig meget mere, end jeg gav ham.
Det er helt sikkert.
Han lancerede mit mærke, Mercatone Uno.
Vi havde 28-30 procent stigning i salg i løbet af perioden.
Det var uovertruffent.
I stedet for at være rytter, er jeg barber.
Marco var en genert dreng,
så gennemsnitlig, som en dreng kan være,
men så snart han blev til noget,
så havde han masser af karisma og stolthed.
Han var ikke en enspænder, der bare trænede...
Jeg mener, når hans job var ovre, så var han som en havnearbejder.
Han elskede at leve.
Om aftenen elskede han at gå på diskotek.
Og han elskede kvinder.
Ah, det kan jeg sige... meget.
Marco var rig, berømt og single,
og så mødte han Christina.
Jeg mødte den her pige, det var en fin historie.
Vi fandt ud af, at vi havde mange ting til fælles.
Hvor mødte i hinanden første gang?
På diskoteket.
Pantani var tilbage, måske han omsider kunne nå sit potentiale og vinde en tour.
Den afgørende etape af Giroen var Montecampione
i en duel mod Pavel Tonkov, den forsvarende mester.
Pantani spurter, det er én mod én!
Dette er afgørende for Giro d'Italia.
Tonkov er lige efter Pantani.
Tonkov giver ikke slip.
Marco angreb, og Tonkov angreb.
Tonkov angriber igen.
Så smider han sin bandana fra sig,
han smider næseringen fra sig,
piercingen, han havde i næsen...
Han fortalte mig, at han hørte sin bedstefars stemme sige,
"Smid alt væk. Smid alt væk."
Se nu! Se nu!
Dette er det afgørende øjeblik. Pantani stikker af.
Man kunne ikke se rytterne, men man kunne høre brølene.
Brølet i dalen.
Det gav alle gåsehud.
Marco Pantani vinder, han triumferer!
Han hæver armene mod himlen.
Jeg ville igennem, men de ville ikke lade mig.
Men eftersom jeg er lille, zigzaggede jeg mellem folks ben
og jeg nåede omsider hans boks.
Pantani! Pantani! Pantani!
Marco fejrede det med en flaske.
Da han så mig, blinkede han til mig.
Jeg er aldrig tilfreds, aldrig tilfreds,
og jeg vil gerne tage den her trøje hjem.
Jeg vil mene, at det er...
fortjent.
Her er én, der er særligt glad
over Marco Pantanis præstation, hans kæreste, Christina.
Det er pragtfuldt, ja.
Hvad sagde han til dig?
Talte i sammen før løbet? Hvad sagde han til dig?
Ja, han sagde mange ting, men dem vil jeg ikke gentage på TV...
Han havde fem uger til at forberede sig til Tour de France.
Tour de France i 1998 startede slet ikke Frankrig,
den startede i Dublin.
Jeg tror ikke, de helt forstår det, men de arbejder på det. "Veve."
Veve Le Tour.
Så løbet er nu virkelig på trapperne,
og hvem der skal bære den næste gule trøje, det finder vi ud af senere.
At vinde både Giroen og Touren vil bringe Pantani blandt
i et lille, elitær gruppe mænd,
som Anquitil, Merckx og Indurain,
sportens legender.
Vi vil forsøge at tage hans gule trøje
med en smule held.
På denne etape er jeg bestemt overbevist omkring stigningerne.
Vi kan stadig gøre en forskel, det er ikke umuligt.
Men næsten lige før løbet begyndte,
så det ud til, at Pantanis drøm ville blive umulig.
Som Tour de France så småt går i gang,
afslører medierne, at en holdbil,
der tilhører Festina-holdet er blevet stoppet
på grænsen mellem Belgien og Frankrig,
og en kæmpe skandale begynder at bygges op.
Moralen på Festina-holdet er meget lav i dag,
efter arrestationen i Frankrig af en holdmassør,
som havde steroider i sin bil.
Da Bruno Roussel tog til Sherlakes politistation i går aftes,
blev Dr. Rijckaert forhørt
i Festinas tekniske støttebil ved holdets hotel.
Kort tid derefter blev han anholdt og kørt bort.
Spørgsmålet er hverken det ene eller det andet.
Fra nu af vil vi kun besvare spørgsmål
omkring cykling og løb.
Vi har alle familier, jeg har et barn.
Og jeg har et godt image. Jeg har været professionel i 15 år,
og jeg har gennemført over 200 dopingkontroller. Jeg er ren.
Tja, klokken er 18 minutter over to,
hvilket skulle have været Neil Stephens starttid i dag,
men som du kan se, er der intet spor af ham i starthuset,
og foruden den fortsatte tilstedeværelse af deres logoer over det hele,
ser det ud til, efter hændelserne her til morgen,
at Festinas involvering i dette års tour omsider er ovre.
I får mig at se igen næste år.
Tak.
Bruno Roussel forklarede kendsgerningerne,
betingelserne, hvorunder en samordnet ledelse
var organiseret med formål at give dopingprodukter til rytterne,
mellem ledelsen,
læger, trænere og cyklister.
Målet var at maksimere præstationen.
Det var skrækkeligt for os at finde ud af det,
Tour de France's arrangører.
Tilståelsen af, at der er doping på Festina-holdet, og at det er organiseret.
Cykelsporten har været meget kritiseret pga. dens indstilling til stoffer.
De allertidligste versioner af Tour de France var enormt opslidende.
Rytterne begyndte snart at finde måder at bedøve smerten,
om det var cognac, stryknin eller heroin,
eller an blanding af alle tre ting.
Jacques Anquetil, som vandt løbet fem gange i efterkrigstiden,
sagde engang, "Man kan ikke vinde Tour de France på mineralvand."
Og alle vidste, hvad han mente.
Jeg har vundet mange Giro d'Italia'er
Men jeg har aldrig taget stoffer
Giro d'Italia, ja, han kunne vinde dem
Men han blev slået... Åh, han blev slået!
Men det var ikke førend Tom Simpson, den britiske cykelrytter,
døde på Mont Ventoux i 1967,
at folk for alvor begyndte at indse,
at vi måske burde gøre den slags ting ulovlige.
Den største skandale i sportshistorien.
De fleste siger, at de er uskyldige, men indrømmelsen,
at de som minimum har været del af et systematisk dopingprogram
i to år, har rystet cykelverdenen.
Før starten fortalte de os,
at vi ville være blevet visiteret igen samme aften,
og at nogle af rytterne
måske ville blive taget med på hospitalet
til en ny procedure, som ikke engang...
De gør det ikke engang på mordere.
Der er politirazziaer på hoteller,
ryttere bliver arresteret, visiteret,
og der er stor risiko for,
at løbet ikke vil nå til Paris for først gang i dets historie.
Laurent Jalabert sagde,
at rytterne væmmes ved alt det, der er sket,
"Vi vil ikke behandles som kvæg, i dag cykler vi ikke."
Festina stoppede ham. De siger, det er ovre, men det er ikke ovre.
Han havde ikke...
Da Festina-efterforskningen gik i gang, og da de blev arresteret,
begyndte alle rytterne at tale,
fordi det ikke virkede rigtigt. Så vi begyndte en strejke.
Vi er nødt til at være forenede, alle rytterne.
Alle er forenede. Sammen, alle sammen.
De har valgt Marco som rytternes talsmand.
Loven... er fuldkommen ligeglad med vores protester.
Desværre kan Tour de France ikke gøre noget,
heller ikke Leblanc eller os ryttere, overfor retfærdighed.
Så jeg gik derover for at bede Marco om at tage et skridt tilbage.
Rytterne satte dig derop, så du kan tale.
Men hvis der sker dig noget, vil du stå alene,
for det er desværre sådan, ting fungerer.
Jalabert, Marco Pantani og Luc Leblanc
havde eftersigende trukket sig fra deres hold,
men efter endnu en times langsomt tråd var alle ryttere tilbage i feltet.
Touren var i gang igen, for nu.
Pantani havde ikke en god start på Touren 1998,
på 7. etape tabte han fire minutter til Jan Ullrich.
Tja, jeg holder, som de fleste andre, nok på Jan Ullrich,
for han har fundet formen på det rette tidspunkt.
Ullrich dominerede touren 1997, og jeg tror,
at da han tog den gule i 1998, var det sådan, så sker det igen.
Tysk cykelrytter, god enkeltstartsrytter, virkelig formidabel,
manden, som burde tage over efter Indurain.
På Galibier var han ret langt fra Ullrich.
Jeg var næsten 99% sikker på, at sejren tilhørte Ullrich.
Vi har 28 ryttere nu.
Marco Pantani har ikke angrebet endnu.
Se nu! Pantani er i tredjeposition bag ved Ullrich.
Men fire kilometer fra toppen af Galadier, angriber Pantani.
Se nu! Pantani angriber.
Han angreb fra langt ude, i regnen.
Marco Pantani angriber,
han angriber Tour de France.
Alle sagde: "Han er skør! Hvor skal han hen, helt alene?"
Hans holdkammerater var lamslåede.
Marco Pantani angriber.
Ingen kan stoppe ham.
Vi kan sige, at Ullrich mister sin gule trøje.
På fire kilometer var han i stand til at hente fire minutter fra Ullrich.
Det var utroligt.
Ullrich angriber ikke, han er træt.
Pantani er stoppet, og han tager en regnfrakke på.
Der er to slags mod i cykling.
Det ene er modet til at blive ved for at nå toppen af bjerget,
den anden er at sænke hovedet og sætte fart på nedkørslen.
Det er meget koldt, og regnen er isnende.
Det er meget hårdt for rytterne. Det er meget koldt.
Sikke en etape! Sikke et løb!
Vi er fire kilometer fra målstregen.
Nu har Pantani den gule trøje.
Punktering hos Ullrich.
For første gang ser vi smerten
i Jan Ullrichs ansigt.
I dag har Marco Pantani vist os, at han er en ægte mester.
Og Pantani, som i starten af etapen var fire minutter bagud...
sluttede næsten seks minutter foran.
At vinde Giroen og Touren...
Det er aldrig blevet gjort siden.
Det er noget, som Lance Armstrong ikke engang forsøgte.
Dette er et syn, vi har ventet på i 33 år.
En italiener i den gule trøje.
Marco Pantani har afsluttet
et løb, der beviser, at han er en ægte mester.
Jeg har lidt meget.
Jeg har aldrig... tanken om at slappe af har aldrig strejfet mig.
Min hoved var det stærkeste i dag, vil jeg mene.
-Pendulerne, virkelig? -Det bliver snart...
Vi vandt turen på ren vis, og vi er fantastiske!
Dette er den sidste udsendelse, så vi er ligeglade!
Hurra for Marco! Hurra!
Der var 80.000 mennesker.
Fra hele Italien.
Der var endda... Der var minister Prodi.
Jeg skal fejre noget, som ikke er sket i de seneste 33 år
for nogen italiensk atlet,
så det er noget, vi fejrer sammen.
Dette er vores fest
for at vise, at Marco er en mester. Han er én, som alle elsker og respekterer.
Her er et digt, jeg har dedikeret til dig
for sejrene i Giro d'Italia og Tour de France,
den anden vil vi sige d. 13., den her er i dialekt,
er du med mig, Marco? Her kommer det... Fantastiske Pantani!
Han ændrede sig efter, at han vandt Giroen og Touren.
For han følte alt det her pres fra alle sider.
Han blev en smule hårdere, en smule mere...
Det steg ham ikke til hovedet, men han ændrede sig meget.
Så Piraten besøgte kiosken, hvor Tonina laver piadine,
og der fandt han sin kæreste Christina og hans søster, Manola.
Omringet af fans, fotografer og journalister,
tog Marco hjem med nære venner og familie,
og omsider fandt han lidt fred og ro.
Nu er det vigtigste... at slappe lidt af.
Rejser du?
Jeg har ikke haft en ferie i fire år, måske tager jeg én i år.
Bravo, Marco, bravo!
Festina-skandalen, som chokerede under Touren i '98,
var egentlig kulminationen af efterforskninger omkring EPO.
EPO kontrollerer produktionen af røde blodceller.
Et højt antal røde blodceller er en god ting for udholdenhedsatleter,
fordi det giver deres muskler bedre adgang til oxygen.
Man får kræfter, som man ganske enkelt ikke havde før.
Hvis man kører en 200 km etape,
så er én procents forbedring en to kilometers fordel.
Kunstig EPO dukkede op omkring 1990,
så dets anvendelse var meget udbredt.
Men da unge ryttere, ellers i meget god form, fra Holland og Belgien
begyndte at dø, mens de sov,
blev det åbenlyst, at det blev misbrugt.
En koncentration af røde blodceller får blodet til at mudre til.
Ryttere begyndte at have deres pulsmålere på om natten.
Så hvis deres puls faldt, så gik alarmen i gang.
Og de havde kondicykler, hvorpå de kunne øge deres puls.
Så de kørte hele dagen,
og så kørte de også om natten blot for at holde sig i live.
For sæsonen i 1990 blev en test introduceret.
Det er som sådan ikke en dopingtest,
for der var ingen måde at spore EPO direkte i blodet.
I stedet introducerede de en helbredstest.
Hvis din hæmatokritværdi, altså mængden er røde blodceller,
er over halvtreds procent,
så bliver du suspenderet i to uger.
Ja, klart, det vil nok være lidt... De første forsøg...
Vi var langt fra slutningen, så jeg tror ikke, der sker noget.
I 1998 havde han vundet den store dobbeltsejr,
og i 1999 ønskede Pantani at blive en legende.
Han vil køre ligesom den store Fausto Coppi,
som vandt etaper med 10, 15, 20 minutters forspring.
Vi var ved foden af den sidste stigning ved Oropa,
da Marco stødte ind i et mekanisk problem. Kæden sad fast.
Det er et kritisk øjeblik for den lyserøde trøje.
Så vi ventede på ham.
Det er Velo, de venter på ham.
På grund af stoppet, var vi de sidste.
For det første spildte han en masse tid på grund af problemet med kæden.
Hans holdkammerater kørte som i et olympisk landevejsløb.
Hver mand kørte de andre foran og gav så slip.
De sprintede op ad bakke med 40 km i timen.
Han satte Jalabert, og også Simoni, af.
Ja, Pantani prøver at få ram på Jalabert.
Han er efter ham, han går efter ham.
Og han spurter igen.
En progressiv sprint fra Pantani er en fantastisk ting.
En vidunderlig etape.
Det var ikke bare en mesterlig præstation, det var en ydmygelse af hans rivaler.
Den dag løftede han ikke engang hænderne,
for han var ikke sikker på, om han havde vundet.
Hele Italien var ophøjet.
Men der er andre interesser på spil, som ikke er så glædelige.
Sportsdirektøren kom ind på vores værelse og sagde,
"Marco, i morgen er vi nødt til at lade udbruddet køre,
ellers bliver folk sure."
Og Marco svarede: "Klart, hvad er problemet?"
Hvis du tænker på et cykelfelt, så er der 180 ryttere,
så der skal gives frem og tilbage.
Jeg tænker ikke på Pantani, for Pantani er overlegen.
Jeg tænker på alle dem, der er bag ham.
Cykelsport på fjernsynet handler om reklamer.
Store firmaer lægger flere millioner euro
i disse hold, så de kan få deres logoer
op på fjernsynsskærme over hele verden.
Pantani skal føre over de andre.
I løbet af i morgen og dagen efter efterlever han Team Mercatones attitude.
Pantanis totale dominans
er usund for de finansielle strukturer, som holder sporten sund.
Giroen når for første gang til stigningen ved Madonna di Campiglio.
Hans hold har bedt ham om ikke at vinde næste etape.
Men af en eller anden grund kan han ikke holde sig tilbage.
Både min og modstandernes indstilling er,
at når man kan, så skal man udnytte,
for når de kan, så gør de det.
Buenahora spurter.
-24 sekunder... -Pantani er væk.
Pantani flyver forbi, og Buenahora,
som er en af de bedste bjergryttere i verden,
lægger sig på hjul af ham, holder positionen.
De næste to kilometer er de hårdeste på denne stigning
med en 7,5 procent hældning.
Men inden for hundrede, to hundrede meter...
Pantani spurter igen!
Han kvæles af Pantanis fart,
og han er ganske enkelt nødt til at give slip,
for hvis han ikke gør det, så kan han ikke engang afslutte etapen.
Marco vil endnu engang demonstrere sin styrke og sin mægtighed.
Og der er ingen tvivl om,
at dette vil blive husket som en af de største sejre i Giroens historie.
At ligge på hjul lod til at være
spild af chance, og eftersom
ingen giver dig noget gratis, er det det rette at høste, når man har muligheden.
Så snart vi kom til vores værelse
for at hente en besked, kom sportsdirektøren Giannelli,
og vi tænkte, "Åh, Gud, lad os håbe, der ikke er problemer."
Vi var sammen. Marco havde spist og sagde til mig, "Jeg går i seng."
Jeg sagde, "Marco, husk, i morgen..."
For vi ved, at han ville blive testet.
Han var så rolig, som man kan være.
Han sagde til mig, "Laver du sjov, Vittorio? Jeg klarer det fint."
Før morgenmaden blev Marco og jeg testet.
Det er som at få taget en blodprøve,
den normale rutine, som man gennemgår på hospitalet.
Så snart de havde prøverne, låste inspektørerne deres kufferter
og gik ind på laboratoriet for at foretage analysen.
Vi gik ned for at spise morgenmad, og atmosfæren var meget afslappet.
Men på et vist tidspunkt...
ringede sportsdirektør Martinellis telefon,
og han blev helt hvid i ansigtet.
Og da forstod vi, at der var noget galt.
Som vi kigger ned på Madonna di Campiglio om morgenen
før den 21. etape af Giro d'Italia, er der skrækkelige nyheder.
Marco Pantani, hæmatokritværdien
i Piratens blod her til morgen
var over den tilladte grænse.
52 over de 50, som var grænsen.
Og dette betyder, at Marco Pantani diskvalificeres fra Giro d'Italia.
Han kunne knapt tale.
Han sagde, "Hvorfor mig?"
Jeg er meget nedslået over det, der er sket.
Det, der plager mig mest,
er at tænke på fansene, som bestemt...
De havde forventninger til mig...
Og jeg kan sige mange ting, men jeg vil mene at...
Måske er det bare... Det er bare...
Bare ord.
Det kunne have været en anden rytter i stedet for ham,
men han var føreren. Han havde den lyserøde trøje.
For ham var det en katastrofe.
Trækker du dig fra cykling?
Ja, jeg vil mene at efter sådan en episode...
Måske, men jeg vil mene...
Hvis dette kan ske
for en sportsmand som jeg, som har gjort meget for sporten...
Marco er aldrig blevet testet positiv. Det her var en helbredssuspension.
Han måtte ikke køre i 15 dage, derefter endnu en test, og så måtte han køre igen.
Desperation og vrede over en beslutning, som mange mener er uretfærdig.
Der er mange spørgsmål, hvis svar der er behov for hurtigt.
Først og fremmest, hvorvidt Piraten virkelig vil opgive cyklen for evigt.
Men sammen med svarene skal vi også finde
manden, som er bag alt det her.
Marco! Marco! Marco!
Madonna di Campiglio var virkelig et slag for Marco.
Et slag, der slog hårdere end noget andet uheld.
Sætningen, som resonerer for mig
og de andre, der var der, var, da han sagde,
"Jeg er faldet tusind gange, og jeg har altid rejst mig,
men fra dette fald kommer jeg mig ikke."
Det er ikke en hændelse, som kan sammenlignes med andre, men bestemt,
moralsk set, så starter man længere nede.
Da jeg besøgte ham fire dage senere,
fandt jeg ham virkelig... forpjusket,
kun én hjemmesko på én fod,
virkelig elendig.
Det var en 15 dages suspension, en fjollet ting.
Jeg sagde, "Lad os køre Touren, lad os vise dem, hvem du er."
Hvorfor deltager du ikke i Tour de France og vinder den?
Det, der virkelig generer mig lige nu, er,
at alt bliver diskuteret.
Så 80% af befolkningen stiller spørgsmålstegn
ved min karriere, mine sejre, mine ofringer, mine skader,
de stiller spørgsmåltegn ved alt, de stiller spørgsmålstegn ved mig.
Først gav Marco op. Han ønskede at droppe cyklen.
Han ville ikke have noget med den at gøre. Derefter...
Langsomt begyndte han at træne igen.
Da jeg så ham gå ud af døren om morgenen,
klædt i gult, var det som at se solen.
Jeg tænkte, endelig tager han ud.
Men så kom han tilbage med det samme.
Jeg så ham sidde på trappen og græde.
Han fortalte mig, at folk i bilerne råbte ad ham, "Gå hjem, junkie!"
Først er du mesteren...
"De siger, jeg tager stoffer?
Nu vil jeg vise dem, hvad det vil sige at tage stoffer."
Jeg spurgte ham, "Hvad mener du med det?"
"Jeg skal vise dem."
Lige nu er jeg en smule...
En smule skuffet, en smule elendigt til mode
og virkelig træt.
Pantani kunne have deltaget i Tour de France '99,
men der var to grunde til, at han ikke gjorde det.
For det første, følte han sig ydmyget.
Og for det andet, da Tour de France begyndte,
var han allerede begyndt at tage kokain.
Pantani blev besat af idéen om,
at en plan var blevet udarbejdet for at fange ham.
Jeg har ingen beviser for, at der var en sammensværgelse.
Men jeg ved, at der var noget sært ved det, for vi vidste godt,
at man blev testet på sidste dag,
så det ville være fjollet at tro,
at man kunne undslippe en sådan test.
Jeg kom til testen som sædvanlig, så rolig som muligt,
og prøvede at gøre, hvad jeg altid har gjort.
Men denne gang
skete der noget mærkeligt.
De havde ændret tidspunktet en smule...
Tidspunktet for testen, så det ikke var muligt for ham at gøre sig klar.
Hvis jeg vidste, at de var blevet foretaget,
havde jeg fundet et system
for at undgå at blive taget.
Men min samvittighed var ren.
Der var kun ét testrør tilbage...
som skulle bruges. Og de sagde, "Kig godt på det her, for"
vi ønsker ingen konflikter efterfølgende."
Det eneste, der gjorde mig mistænkelig, var,
at ved Madonna di Campiglio, var alle cheferne til stede,
cheferne for cykelforeningerne,
og de er der som regel aldrig.
UCI-præsidenten, Verbruggen,
udtaler, at det er skrækkelige nyheder for Giroen og for cykelsporten.
Hele verden lærte det, førend jeg gjorde.
Jeg fik nys om sagen, og...
Han var blevet for berømt, og de ville af med ham. Han var til gene.
Der er visse regler hos UCI, og vi skal alle underordne os dem.
Det er muligt, at... Mennesker kan korrumperes, så...
Jeg får et opkald:
"Er du Savini?"
"Ja, jeg er Savini."
"Jer i klubben skal bare tage det roligt,
for han var aldrig nået til Milano."
Dette år begyndte tipsspillene.
I dag ved vi, at der var omkring 200 milliarder
i indsatser.
Vallanzasca var...
en mand, som var i fængsel, og...
og en mand sagde til ham, "Hey, hvis du har nogle kontanter til et tip
i Giroen, så sæt ikke penge på Pantani,
for Pantani vinder ikke Giroen."
Så jeg er bange for, at det var en fælde.
Om han havde taget stoffer eller ej, jeg var ligeglad.
Men der var nogen, der ikke ønskede, at han nåede til Milano.
Noget skete i Madonna di Campiglio. Noget.
Desværre fik historien om sammensværgelsen
ham til at reagere meget negativt.
Marco blev stoppet i løbet af Giro d'Italia.
Mit ønske som mand er, at du
gør os alle til fans af sporten... Får os til at drømme igen.
Lad os håbe det.
I 2000 så det ud til, at Marco var sig selv igen.
Armstrong var hans direkte konkurrent. Han havde allerede vundet Tour de France.
Du kaldte Marco Pantani verdens bedste bjergrytter. Hvad er du så?
Jeg er blot en rimelig bjergrytter,
som har et par gode dage engang imellem.
Armstrong vandt i '99, han så meget stærk ud.
Scenen var sat for en ypperlig kamp mellem de to.
Pantani, jeg respekterer ham, jeg vil ikke sige, at han er ude af løbet,
men det bliver svært for ham at hente ti eller elleve minutter.
Og Marco Pantani rejser sig i sædet.
Vi tacklede Mont Ventoux som de første,
og så, som sædvanlig, stak han af og var alene mod Armstrong.
Og Piraten stikker igen.
Han kommer indenom, og dette er hans tredje store angreb,
og denne gang er der ingen reaktion.
Dette er super cykling af lille Marco,
han skal nok blive populær igen.
Nu kører Armstrong.
Se engang Armstrong, det havde de ikke forventet.
Han har sat efter Pantani.
Det var meget svært at se.
Pantani, som havde vundet Tourene, kørte op ad stigningen.
Han kigger virkelig på Marco, næsten som for at sige,
"Baghjul til dig, Marco, følg med, hvis du kan."
Og Armstrong taler i telefon.
Jeg kører storslået...
Jeg mener, det er uhørt.
Omsider kom de til toppen,
og Pantani lader til at vinde slutspurten.
Pantani ender på en førsteplads, Phil, det er utroligt.
Armstrong får en andenplads.
Der var et øjebliks uklarhed.
Lod Armstrong ham vinde etapen
eller spurtede Pantani fra amerikaneren?
Da Marco nåede til anti-doping-kontrolposten,
spurgte Amstrong Marco, "Hvordan var spurten?"
Et skænderi mellem Armstrong og Pantani begyndte.
Jeg ved ikke, hvad Pantani har gang i, men...
han er bare en lille uromager, så...
Måden, hvorpå Armstrong nedgjorde ham...
Jeg vil mene, at man skal respektere sine modstandere.
Ventoux var en fejltagelse, og jeg gør det ikke igen.
Pantani slog Armstrong på etapen til Courchevel.
Dette er et angreb fra Marco Pantani, han spurter op ad bakken her...
Armstrong har nu Marco Pantani...
Pantani er vendt tilbage til Tour de France.
Nu vinder han igen...
Men næste dag forlod han løbet på grund af mavekramper.
Han gik ud på badeværelset, han var derinde en time, syg som en hund.
Han var syg, og næste dag vendte vi hjem.
Jeg er ked af, at jeg ikke nåde til Paris.
Også fordi jeg tror, at jeg ville have elsket det, fordi...
Det ville have været rart at ære hans sejr,
og hvis jeg ikke havde gennemlevet i går...
så havde jeg været i det rette humør i går.
Pantani havde lignet en ægte udfordrer til Armstrongs overlegenhed.
Han kunne ikke opretholde det,
hvilket selvfølgelig hjalp med at bane vej for Armstrong-æraen.
Uanset hvordan det var opnået.
Det var sidste gang, jeg virkelig så Marco
have udtrykket hos en mand, som er sikker på at opnå noget.
RETSBYGNING
I år 2000 brød nyheder ud internationalt
om den største doping- efterforskning nogensinde.
Statsdopingen finansieret af CONI blev undersøgt
og solgt af det biomedicinske center i Ferrara.
Dette var anklagerens hypotese.
Derfor efterforskede vi det,
som på papiret defineredes som statsdoping.
Resultaterne af efterforskningen pege på Center
for Biomedicinske Sportsstudier, som blev ledt af Prof. Conconi fra Ferrara.
Francesco Conconi var manden,
som IOC og UCI
og de italienske sportsautoriteter betalte for at udvikle en EPO-test.
Anklagerne var utrolige.
Konspiration, bedrageri, underslæb,
misbrug af farmaceutisk erhverv, sportsbedrageri.
Paradokset var, at Conconi
var tilhænger af tanken om, at atleter dopede sig.
Conconi, som direktør for Centret
for Biomedicinske Sportsstudier i Ferrara,
havde efter sigende givet forbudt medicin,
EPO i særdeleshed, til 63 atleter.
Det såkaldte EPO,
som blev konfiskeret fra Conconi, dækker årene mellem 1992 og 1995.
Og i disse filer er der megen data,
som demonstrerer, at Conconi
ikke blot opererede i Italien,
men også internationalt.
Så størstedelen af atleternes navne
var skrevet op i filerne.
Nogle af dem var blot initialer.
Conconi og hans assistenter fulgte
mange professionelle cykelryttere.
Det var skandaløst, det var ikke en dopet rytter her,
en dopet rytter dér... Det var en dopingkultur.
Mange advokater har med dopingskandalen at gøre.
Dette er hundrede og syttende del af en række undersøgelser,
som er meget udbyggede og komplicerede.
86 personer blev efterforsket, 18 ud af 20 af de tiltalte hold.
Blandt de mange, mange navne
var Tour de France-vindere som Bjarne Riis.
Der var Giro-vindere som Berzin,
og der var også Marco Pantanis navn.
PANTANI STOPPET, TIL HVORNÅR?
Den ene dopingskandale efter den anden,
og den skam, som han følte, ved at blive smidt ud af Giro d'Italia,
ville kun blive forværret af denne serie af skandaler,
politiefterforskninger og retssager.
Marco Pantani ønskede ikke at tale
og var tydeligvis irriteret over fotografer og kameraer.
De har tortureret ham i fem år i træk.
Han blev fulgt overalt.
Ærligt talt, få et arbejde, hvor de betaler dig, og hvor...
Ikke her. Det er ikke her, du skal arbejde.
Aviser og TV fremstillede ham for verden
som misbrugeren, junkien, og som om at alt det, han havde,
var noget, stofferne havde givet ham.
Jeg har lidt under... stress
og ydmygelse,
og disse ting har sat mig...
Det har gjort det svært for mig,
så i dag får cyklen
mig til at tænke på disse ting.
Jeg tænker ikke kun på muligheden
for at nå et mål på cyklen,
at jeg kan gøre noget.
Jeg tænker også på,
hvordan det, at jeg sætter mig på cyklen,
kan have negative associationer,
meget negative, som involverer mig og folk omkring mig.
Med Pantani kunne man se lidelserne.
Nogle gange sker det med sportfolk,
at man tager deres sport væk, og så finder de ud af, der intet er tilbage.
Stofferne var en frigørelse for at komme ud af forvirringen.
Jeg beklager, men sådan er det.
Så da han kom hjem,
jeg ved ikke hvad, der var sket, men Christina, hans kæreste,
han tog over for at besøge hende, og hun fortalte ham, der var en anden...
Vi prøvede alle.
Og vi tabte alle.
Jeg fandt en Marco-trøje i mit hus,
og der stod, forrest på den,
"Det egentlige sår er Armstrong."
Marco efterlod dette skrevet på sit pas:
"Folkens, tal,
vi skal være et godt eksempel overfor børnene."
Kan jeg gøre det færdigt?
Tror du, Pantani, at vores historie
på godt og ondt, er skrevet af andre?
Nej, jeg mener, at alle har muligheden,
en storslået mulighed, for at udtrykke sig.
Men ofte,
hvis du ikke finder
en vis harmoni omkring dig,
og hvis du søger at finde samme passion
i andre,
så vil du støde ind i mennesker, som kan såre dig.
Og doping har forhindret Pantani
i at opnå gode resultater på naturlig vis,
fordi han er blevet tvunget.
Hvis sporten havde været helt ren i løbet af hans tid,
ville Pantani med næsten usvigelig sikkerhed stadig have brilleret
Jeg tror ikke, nogen af os kan forestille sig, hvordan det var dengang
med alt det pres, han må have været under.
Hvis du ville overleve, og hvis du ønskede at vinde
og være professionel og tjene penge, så skulle man gøre det, man fik at vide.
Jeg tror ikke, du kan separere en mand fra de beslutninger, han træffer,
men beslutninger træffes ikke på egen hånd.
Pantani blev professionel og tilsluttede sig et hold, Carrera,
og fandt sig selv i selskab med læger, støttet
ikke blot af staten, men af de store sportsinstitutioner.
Og alt dette er tilgængeligt for ham,
og han er italiensk cykelsports store håb.
Det skaber et pres, som jeg ikke tror, at nogen af os ville kunne modstå.
Lægerne, sportsdirektørerne, de generelle holdledere,
sponsorerne, alle, der havde gavn af en dopet sport,
de bliver ved at tjene gode penge,
de fortsætter deres prestige.
Og atleterne er systemets instrumenter.
Og atleten, på det tidspunkt, falder
fra den højde, som han er nået til,
og finder, at han er tragisk alene
og skal håndtere sit selvværd.
Pantani var et instrument i sportssystemet.
Det bragte ham fantastisk succes,
men i sidste ende førte det til hans totale ødelæggelse.
Det var d. 14., Valentins Dag,
og jeg boede tilfældigvis i nærheden
af bygningen Le Rose.
Jeg besøgte en af mine venner, Olivers, restaurant,
for at spise en pizza.
Da jeg kommer ind, siger han:
"Hey, Piotr, jeg så Pantani."
Den dag havde han leveret noget til hans værelse,
så han tog selv derop.
"Men", sagde han, "Marcos øjne var slukkede."
Han sagde: "Han så ikke godt ud."
Jeg går ud på min balkon, og jeg ser en masse pressebiler.
34 år, han prøvede at overkomme depressionen,
som plagede ham, og han døde alene i et værelse
på femte etage i Residence Le Rose i Rimini.
Jeg kan huske at jeg græd hele natten, for jeg kunne ikke tro det.
Han var alles ven her, Marco, Cesenaticos søn.
Ham, som var blevet til noget her i livet.
Derfor tårerne, de gule bandanaer om armen,
derfor stilheden, alles tanker.
Der er børnene.
Jeg var svimmel, jeg havde ikke forstået noget.
At være alene på et hotel,
det er det, jeg har mest ondt af, fordi...
med alle de mennesker og fans, han havde, så var han alene.
HVORFOR LOD DE DIG VÆRE ALENE?
Han døde alene, og det er vores skyld. Vores skyld.
Det er vores alles skyld.
Dig, mig, hende...
Jeg havde ikke en eneste bloddråbe tilbage.
Jeg var kold, så kold,
jeg har aldrig været så kold i mit liv.
MARCO I VORES HJERTER FARVEL - DINE FANS
Det var ligesom Sennas død eller Prinsesse Dianas.
Det var noget, der engagerede et helt land,
og man kunne mærke, at det greb nationen.
Han var en god, gammel dreng, ingen tvivl om det.
Vores verden har mistet sin Nr. 1.
Dette er sidste bifald fra tusindvis af mennesker til Marco Pantani.
Nu er kisten taget til Cesenaticos kirkegård.
Dette er billederne fra en meget smertefuld dag.
I 2002 havde vi præsentationen
af den 100. jubilæumsudgave af Touren, og Pantanis manager kom over,
og hun sagde: "Marco vil gerne møde jer."
Der var det her billede af ham som værende kriminel.
Pantani, Piraten.
Men jeg så ham i øjnene, og det var en 16-årig drengs øjne.
Der var en sørgmodighed over ham, men også en uskyldighed.
Hvis du kigger godt efter, kan du se, at han er en dreng, der elsker cykling.
De fleste afhængigheder handler om smerte.
Jeg har indtryk af, at kokainen var en måde at medicinere.
Hvis han snød, så var skammen næsten umulig at leve med.
Men jeg tror, at det eneste, der skete, var bitterheden.
Hvis jeg ikke havde skubbet ham
til at springe på cyklen,
og hvis han ikke var blevet mester, så ville hans slæng,
hans venner, måske være forblevet de samme.
Jeg er her stadig, i søgen efter sandheden.
Jeg kan huske, da Marco blev professionel,
at han kom til min kiosk og sagde, "Jeg stopper med at køre."
Og jeg sagde, "Hvad er det, du siger?"
Nu forstår jeg, hvad han mente.
Sport er liv,
sport er ikke død,
sport skal være en rar, fornuftig ting.
Jeg ville elske, hvis det var.
Hvis jeg har sendt min søn til sport,
så er det fordi, at når man dyrker sport,
så er det sundt og godt, godt selskab.
Men jeg har fundet ud af, at det ikke er tilfældet.
Marco Pantani er virkelig en mester!
Når Marco angriber, er det umuligt at stoppe ham.
Pantani sprinter igen...
Han går... Han tager...
Vidunderlig bjergrytter, denne Pantani...
...har vist os, at han er en ægte mester!
Pantani vinder! Triumferer! Igen...
Mellem årene 1990 og 2007
er mindst 30 ellers sunde cykelryttere
døde af komplikationer forbundet med EPO.
I 2013 udgav det franske senat resultater af nye tests
fra Tour de France, 1998,
hvilket viste spor af EPO i 18 rytteres blod,
inklusive Pantani og Jan Ullrich.
Cykelsportens ledelsesorgan, UCI, anfægter gyldigheden af disse resultater.
Marco Pantani forbliver den sidste vinder af Tour de France
og Giro d'Italia i samme år.